Továrna Evropa, vyrobeno na Moravě.
Návod ke čtení: Vezměte libovolný zvukový rekordér, zapněte jej. Poté zaujměte pohodlnou polohu a dejte se do čtení. Z důvodů, jež vám na konci prozradím si ale napřed vyřešte následující polynom. Prosím o poctivost, text jinak ztratí smysl.

víte-li, že má komplexní kořen α1 = 1−2i. Zapálení počtáři mohou též črtnout graf.
A tohle se nám líbí
~Představuji si, že hudba hraje z větráku, že to nejsou jedničky, nuly, tabulky a seznamy. Že se proudem stává svěží. Pomalu ulehám k mandolíně a představuji si, že je to psací stroj. S polštářem pod hlavou začínám pomalu zvracet to, co mne trápí a dávat tomu jakýsi tvar. A tohle se nám líbí, jako jedna z posledních věcí.
Když dělám, co se po mne požaduje, nedělám to rád. Když dělám, co je mi libé a naplňue mne to, nedělám to pořádně. Pořádně umím asi doopravdy jen koukat do zdi, jíst a přikyvovat. Nesnáším svojí povahu. Jsem neustále utěšován kamarády a neustále srážen krutou realitou matematiky. Co jsem? Jsem tem idiot, který si nepamatuje, co je kombinaační číslo? Jsem ten notorický flákač, který si neustále odmítá zapamatovat, co že je to kombinační číslo? Jsem snad umělec, který pouze sebekriticky není spokojený s tím, co dělá? Pravda je, že jsem asi jediný pravidelný posluchač svých písní, jediný kdo si po sobě přečte text a nenajde chybu. Jsem nikdy nezapálená cigareta, kterou jsem kdysi chtěl nosit za uchem, abych byl drsný. Jsem svoje dlouhé vlasy a jsem sukně, kterou již dlouho plánuji nosit. Jsem ten štěk, který už je za humny. Teď už jenom rozštěkat sousední vesnici. 
~Až rozštěkám celou vesnici, vypnu jistič u silnice a zapálím oheň. Vrátím celý Svojanov do pravěku a postupně zavedu prvobytně pospolnou společnost. Je to tak správně, T.Miléři? 
Klepou mi na rameno. 
Budoucnost je na mě
Budoucnost je bohužel v prdeli.
Depresím nepropadat! 
Vždycky můžeš sežrat svoje děti. 
Do zemljamky si zabuduju periskop
a půdu budu kypřit granáty. 
~Tohle se ti líbí, zámořská křivko růstu? 
 "Pracuji, tedy jsem", budiž ti země lehká, tati. Tvůj popel rozsypu tam, kde jsem pokácel tvou jabloň. Tu, kterou jsi zasadil, když jsi dostavěl barák. Ta, kterou jsme nechali uvadnout, ta jejíž plody nás nezajímaly. Místo jejíchž plodů jsme si kupovali jablečné substituty v Tescu. Místo které jsme na chvíli postavili solární elektrárnu, když to bylo výhodné. Na které ses jednou pokoušel oběsit, když jsi se nad námi poprvé hluboce zamyslel. "Pracoval jsi, a teď už nejsi". "Nevidím, tedy jsem", "Nemám, tedy nejsem", nebo "Vidím a jsem zklamaný". Jsem zklamaný. Naše tolik nenáviděné "nemoci - nemohoucno" bylo nahrazeno nemocí zvanou konzum - můžeš, ale nemusíš a k tomu nemusíš máš půl tuctu slev a bonusů. S přáním poustevníka si kupuji nové boty, protože mi máma vyhodila staré, s pokáním hříšníka si ale sám kupuji další jablka a hliníkový vršek od jogurtu vyhazuji do běžného odpadu.
~ Jsem hliník. Jsem mohutné množství energie, spotřebované za účelem obalit třetinu litru nápoje, abych byl následně vyhozen a vyžádal si další energii na svoz odpaadu-mne a následnou likvidaci. Jsem zbytečný, neefektivní a s oblibou používaný. Toto se ti líbí, planeto?  
 Nutně potřebuji spiklence. Nebýt sám, jsem neschopný měnit se sám o sobě, i když chci. Na všech je ale více špatného, než dobrého. Snažím se to považovat za normální. Je se mnou něco špatně, je-li mi sympatičtější budovatelská poesie, než Klaus a jeho skepse? Sám jsem skeptický až moc, stávám se skeptický ke Klausovi. Když ekonomové znetvořili, co mohli, neměla by se lidská pozornost přenést opět více na filosofii? Na tenký led, kde se cíleně předhazují hypotézy, nikoliv jediné pravdy. A jsou peníze ukazatelem vůbec něčeho? A co když nefungují?
~ Jsem slabý a nemorální. Ke svému úspěchu si napřed potřebuji vytvořit nepřítele, na kterého bych pak ukázal prstem a všechno by začalo dávat smysl... Nějak nepohodlně se mi leží na břichu a bolí mne za krkem. Tohle se ti líbí, Pavle Kohoute? Mám hlad, jsem unavený a zoufalý. Asi si dám sušenky. Tohle se ti líbí, Charlesi Kaufmane?
Když si člověk půjčí peníze s úrokem, vytvoří nové peníze. Tyto peníze jsou čistě imaginární a nejsou podloženy žádnou skutečnou hodnotou. Ekonomické hospodaření, založené na zisku z každé činnosti dospělo do takového stavu, že například přes osmdesát procent amerických dolarů nebylo nikdy vytištěno, neskrývá se za nimi žádná konkrétní hodnota a v rámci udržitelného fungování finančního systému by neměly nikdy existovat. Peníze v úročném hospodaření opouštěji pozici sluhy a stávají se bezohledným vládcem, k čemuž rozhodně nebyly vytvořeny. V současné době jsou to právě tyto "neexistující" peníze, jež drancují statisíce domácností, obtěžkaných hypotékami a jinými dluhy. Tedy zatímco lidé, kteří přivedli svět, spoza zatemnělých oken sedanu, do největší novodobé krize, se opalují na střešní terase apartmánu vysoko nad zemí, jejich odpadky jsou zúžováni ti nebozí, jež žijí pod nimi, někde u vývodu z jejich hajzlu. 
~ Přemýšlím nejen nad svojí milou, ale i nad druhou světovou válkou, židy a tak. A taky jak je mi tu v tom županu krapet vedro, ale s tím soutěž zřejmě nevyhraju. Tohle se vám líbí, paní Levhartová? 
Mám spiklence. I tak v objetí pláču, i tak vychutnávám se smutkem.
~ Toto se líbí a zároveň nelíbí mně. 
Oteplení planety o jeden stupeň bude prý znamenat vyhynutí asi šedesáti procent nám známých živočišných a rostlinných druhů. Zneúrodnění valné části půdy, globální nedostatek pitné vody, okyselení oceánu, nepředvídatelné počasí a v neposlední řadě zaplavení čtyř nejobydlenějších míst na zemi. Palčivý problém! Pominu-li, že cílem čistě penězi řízené ekonomiky, jež se dívá ne více, než deset let dopředu, není s tímto jevem jakkoliv bojovat. Dostávám jediný možný prostředek, jak s jevem a jeho dopady nějak bojovat. Je to daň z vyprodukovaného uhlíku, jež destabilizaci a následné oteplování způsobuje. Je to nástroj založený na penězích. Na velko-velké vševeličině, která však nefunguje, a z valné části ve své současné formě neexistuje. 
~ Toto mne přivádí k šílenství. Tohle se ti líbí, Mamone?
Mám spiklence. I tak se otepluji.
~ Vypínám topení a lepím na zeď dvacet čísel polystyrenu. Tohle se ti líbí, tati? 
A všichni ti, kdož se zasazují o blahobyt a budoucnost jsou rozhádaní. Je nám do hlav vštěpována poděděná ideologie o tom, co je zakázáno a přes co nejede vlak. A ano, vlak nejede. Stojí a také se otepluje. A někdo že už je to marný, a druhej že to tak vůbec není. A další někdo pak umřel a další dostal stařeckou demenci a začal popírat sebe před pěti lety. A další můj kamarád dostal kopřivku a začal popírat sám sebe nyní. Možná nedostal kopřivku a možná jsem to já. A další je jenom pozér a já jsem zase jenom dobrej, protože se dokážu vidět i trochu kriticky. Všechno to tvoří mozko-míšní kaši. Pod vlivem Sametového undergroundu plynou myšlenky z jednoho ucha do druhého. Bez vyslovení, ale jako bych je slyšel. Venuše v kožešině a já v peřině. Filosof, nedouk a chronický koukač do zdi. 
~ Hudba se změnila na velice otravný prvek atmosféry pokoje. Tohle se ti líbí, T.Vtípile? 
První půjdou na porážku amící.
Pak asi my dva. 
Vezmeš si mě? 
Jdi do prdele a chcípni!  
Maturante bez budoucnosti.
~ Výše uvedenou báseň nechávám pouze k věření. Tohle se vám líbí, pane profesore?
Vyrobeno na Moravě. Napsáno prvně na papír importovaný z Bulharska, propisovací tužkou přivezenou z konference na Aljašce. Poté přepsáno na notebooku Lenovo - tedy USA, Čína a Singapour, manufactored in Tchaj-wan. Nakonec vytištěno tiskárnou Samsung z Jižní Koreji, tonerem ze Spojeného království, na papír, který táta přivezl z práce ve Škodě Favorit, vyrobeno v Československu. U psaní byla požívána výhradně Fair trade káva. 
~ Tohle se ti líbí, Továrno Evropo?  
Nyní vypněte zvukový rekordér a poslechněte si krásnou ambientní hudbu, jež jste během čtení stvořili. Polynom byl čistě na odvedení pozornosti od prvních pokynů, aby jsi se, vážený čtenáři, choval zcela přirozeně.