Život pod vodou - rozbor filmu                                     Jonáš Svoboda, uchazeč o studium střihu
Zasazení filmu do kontextu
Film Život pod vodou (v originále Life Aquatic with Steve Zissou) se začal natáčet v roce 2003 a premiéru měl v New Yorku v roce 2004. 
Film Život pod vodou jsem si zvolil, protože mne poprvé v životě upoutal, jako film. Viděl jsem jej poprvé v roce 2005 (jako fanoušek skupiny Devo jsem šel na film, ke kterému dělal soundtrack skladatel a frontman Devo Mark Mothersbaugh). Hned v prvních několika minutách jsem poznal, že se zřejmě nebude jednat o tuctový film a naladil jsem se na vlnu očekávání něčeho nového. 
Dostalo se mi vynikající tragikomické drama o zvláštních, v bublinách uzvařených postavičkách s podivnými cíly (pomsta žraloku za zabití přítele, jehož existence není ve filmu jasná) a nejasnou charakteristikou (je Steve Zissou opravdu oceánologický odborník?). Kouzlo Života pod vodou tkví v tom, že chceme aby postavy byly rozporuplné. Život pod vodou je žánrově složitě zařaditelný, kombinuje v sobě totiž drama, komedii a dokument (tedy spíše mokument). 
Podmínky k pochopení hodnoty filmu
Pro sledování Života pod vodou je zřejmě velice důležité znát i jiné filmy Wese Andersona, se kterými je snazší stotožnit se, protože jsou žánrově jasnější. Jeho specifický druh humoru je totiž snáze rozklíčovatelný.  Andersonův humor je inteligentní a je založený na vesměs tragických postavách, které absurdně reagují na jisté podměty a vedou neméně absurdní dialogy. Osobně mě dosti mátlo označení Života pod vodou  za dobrodružný film. Výhodou ve sledování mi byla znalost osoby oceánologa Jacques-Yves Cousteaua, na jehož dokumenty jsem se kdysi díval na VHS kazetách, a z jejichž ražení Anderson jistě vycházel ve stylizaci svého filmu. Občas jsem se domníval, že jde o samotnou Costeauovu biografii. Film je také zcela jistě inspirovaný románem Bílá velryba od Hermana Mellvila. 
Syžet
Steve Zissou je stárnoucí egocentrický oceánolog, kterému při natáčení jeho nového dokumentárního filmu zabil podivuhodný jaguáří žralok (v jehož existenci nikdo nevěří) přítele Estebana. Stevea zrovna opouští manželka a producentka společnosti Zissou - Eleanor. Na scénu také přichází jeho údajný syn Ned, kterého přibere do týmu Zissou. Ned je svým vkladem schopný opět nahodit Steveovu oceánologickou filmovou společnost, ten se rozhoduje vyplout na výpravu za zabitím jaguářího žraloka. Po cestě se Ned seznamuje s posádkou Steveovi lodi a jeho filmařským týmem, který je složen z bizarních postaviček, a také s těhotnou reportérkou Jane, která o Steveovi píše článek do novin. Steve se ukazuje být podivný, intrikářský. Během plavby lodi posádka projde všemi částmi tvorby dokumentárního filmu, pro vystopování jaguářího žraloka vykradou podvodní laboratoř Steveova konkurenta a bývalého manžela Steveovy manželky, lorda Alistaira Hennesseyho. Steveova vůdčí i otcovská autorita se hroutí, Belafonte je přepadena piráty. Je unesena postava bankovního špicla, který byl na Belafonte dosazen bankou, jež spolufinancuje natáčení. Steve, který prozírá skrz svoji aroganci, nakonec dává dohromady většinu rozbouřené posádky a vydává se bankovního špicla zachránit. Nalézají potopenou Hennesseyho loď, poráží piráty v akci, během které se Steve usmíří s Nedem, zachrání špicla i uneseného lorda Hennesseyho. Steve se snaží dát dohromady rozbité vztahy a zachytává na sonaru jaguářího žraloka. Když ho Steve s Nedem letí lokalizovat, starý vrtulník havaruje a Ned umírá. Steve a posádka ho pohřbí a v ponorce se vydávají do hlubin, navázat kontakt s jaguářím žralokem. A úspěšně, Steve rázem ztrácí pozici lháře v očích jeho oceanologických odpůrců. Film končí na premiéře hotového dokumentu, který je věnován Nedovi, a který se setkává s úspěchem u kritiky. 
Fabule
Zajímavé na Životě pod vodou je fakt, že Steve by měla být poměrně nesympatická postava, pro své převažující špatné vlastnosti (neustále se snaží, dokazovat svoji již pomalu ztracenou autoritu a zvýšit si sebevědomí, neustálým přejmenováváním a zcestným pojmenováváním, čímž si vytváří vlastní svět). Ale divák je na jeho straně, protože jej nevnímá reálně, vnímá ho, jako jakousi postavičku uprostřed vlastního světa, který podlého jiným pravidlům, která se v interakci s reálným světem jeví legračně, nemístně a nešťastně. Přímo se nabízí přirovnání postav k jednotlivým filmovým profesím: Steve Zissou jako režísér by chtěl být zároveň hlavní hvězda. Nesedí mu, když od něj Ned odpoutává pozornost reportérky Jane na sebe, ale nedokáže mu to říct napřímo. Ostatní postavy mají v podstatě jako svoji roli filmařskou funkci, nebo funkci diváka Steveových filmů, popřípadě fanoušků, kterým je mimo jiné i Ned. 
Zvláštnosti na Životě pod vodou je také Andersonova práce s minulostí, kde se nedozvídáme nic o minulých vztazích, které ústí do současnosti (viz. vztah Stevea s Nedovou matkou, vztah Stevea a Estebana). Také se nedozvídáme nic o bývalém manželství Eleanor a lorda Hennesseyho. Syžet se zaměřuje na současnost, dokonce nás v otázkách minulých činl znejišťuje, viz rozhovor Stevea a Neda ohledne Steveova otcovství : Steve: „Nevím, jestli je to pravda. Vy ano?“,Ned: „Ne, nevím.“. Esteban zde vystupuje jako postava, která dost dobře mohla být jen součástí světa v hlavě Stevea Zissoua, žádná jiná postava o něm konkrétně nemluví, a jeho existence je dokazatelná pouze existencí jaguářího žraloka, z čehož také možná pramení Steveova touha po jeho nalezení. 
Film je zarámován lokací Loquasto International Film Festival, kde film začíná projekcí první části Steveova dokumentu, a kde film končí promítnutím druhé části. Dále se ve filmu nacházíme chronologicky na Belafonte, v Klubu výzkumníků, Steveově ostrově Pescespad, v kanceláři Osearyho Drakouliase, opět na ostrově, na Belafonte, když vyplouvá. Z Belafonte se hrdinové postupně dostanou i do podmořské laboratoře, kde kradou Hennesseyovi přístroje, do přístavu Port-Au-Patois, na ostrov pirátů Ostrov Ping (do prostředí hotelu Citroen), do helikoptéry, kde Ned umírá na otevřeném moři a malém ostrově, a v závěru do prostředí ponorky, ve které se tým Zissou a spol. potápí za jaguářím žralokem. 
Úvodní dokument, promítaný na festivalu v Loquasto je schovaná další typická Andersonova představovací montáž, kde nám během chvíle představí jednotlivé postavy a funkce. 
Děj je vyprávěn chronologicky, za jakousi formu vracení-se do minulosti se dá považovat sledování Steveových dokumentů, které nám Stevea představují, jako úspěšného oceánologa a také čtení dopisu, který psal Ned Steveově oceanologické společnosti, když byl Ned ještě malý. Celý film je člen na jednotlivé natáčecí dny a výrazné události, intervaly mezi jednotlivými dny jsou v podstatě náhodné, bez rozporu s logikou a časovou kontinuitou.
 Častým Andersonovým prvkem vyprávění jsou montáže, kterými shrnuje průběh nějaké dlouhodobé činnosti. A to zpravidla podkreslené hudbou 60. a 70. let. V Životě pod vodou je také častá kombinace různorodé ruční animace a reálného světa, průletů v modelech, průletů přiznanými kulisami. Také různé dvojrozměrné kompozice s podivně se hýbajícími rybami na pozadí i v popředí, prazvláštně nabarvenými korály, nebo hlavou v pozorovacím okénku, která je přemrštěně veliká, oproti potápějící se rakvi v popředí. Tyto animované sekvence nás mají upozornit, že jsme ve světě Stevea Zissoua, který je sice reálný, ale je na něj v podstatě nazíráno očima dítěte, akorát trochu přerostlého. 
Rytmus Andersonových záběrů dodává zvláštním způsobem na gradaci jeho osobitého humoru a osobitého pojetí akce. Například když celá veselá montáž výcviku týmu Zissou najednou prudkým střihem skončí srdeční masáží Neda, který se potápěl, i když neumí plavat. Anderson používá i „staré“ metody vyvolávání pocitů, jako jsou prostřihy na jen tak plavoucího Stevea s „crazy eyes“ (v českém překladu se žádný ekvivalentní termín nevyskytuje, Steve má v tomto záběru červeně nateklé oči s podivnými ornamenty), nebo na problikávání červené plochy, rychlé střihy na nepříliš efektní praskání, jiskření a stříkání oleje při pádu helikoptéry. A následný velmi dlouhý kolmý pád, který je brán staticky, v kompozici s Steveovými botami. Poté následují rychlé prostřihy zpěněné oceánské vody s červenou barvou a záběrem, kdy Steve poprvé uviděl Neda, při diskusi po uvedení Steveova dokumentu na festivalu v Loquasto. Pak je dlouhý záběr, jak kamera sledující vynořeného Stevea vplouvá a vyplouvá z vody, která se postupně obarvuje od krve a divákovi postupně dochází, že se něco stalo. 
Pro Andersona je typický jistý druh záběrů. Své záběry rád komponuje staticky, nebo s velmi mírným pohybem do zlatého řezu, či do středu, čímž rád podtrhuje absurditu právě se dějících věcí, nebo nenápadně poukazuje na nějakou odlišnost. Záběruje velice ploše, kamera se nezaobírá prostorem, nýbrž estetikou prostoru. S kamerou nedělá žádné kreace, používá jí funkčně a jednoduše. Velice důležité je pro Andersonovy filmy i pozadí záběrů, které nechává jen zřídka kdy bez akce, s tím se samosebou pojí i velká hloubka ostrosti mnohých jeho záběrů. Nepoužívá žádné nestandardní úhly. Pro Andersonovu akci jsou typické dlouhé pohyblivé záběry, akce není dosaženo střihem, nýbrž pohybem, podpořeno vhodnou, mnohdy velmi stylizovanou, nebo písničkovou hudbou. 
Vlastní názor na film
Život pod vodou je můj velice oblíbený film, Wes Anderson dokázal, že jeho postavy nejsou pohými postavičkami, ale že jsou to archetypy určitých lidských vlastností a na těchto archetypech ukazuje, že i do sebe uzavřený egoista může být dobrý člověk. Andersonova podivnost ve všech složkách filmu je pro mne natolik zábavnou a inspirativní, že se na Život pod vodou mohu dívat neustále, a jeho tvůrčí invence a kvalita se ukazuje být natolik zásadní, že si na Životě pod vodou na něm při každém zhlédnutí najdu něco nového. 
Zdroje: 
BlueRay s filmem Life Aquatic with Steve Zissou a přiložené bonusové materiály (komentář Wese Andersona a Marka Mothersbauga, film o filmu).