\documentclass[11pt,a4paper,twoside]{article}
 
 \newcommand{\mysection}[1]{\section*{#1}
 \addcontentsline{toc}{section}{#1}}

 \newcommand{\mysubsection}[1]{\subsection*{#1}
 \addcontentsline{toc}{subsection}{#1}}

 \newcommand{\mysubsubsection}[1]{\subsubsection*{#1}
 \addcontentsline{toc}{subsubsection}{#1}}

 \newcommand{\mys}[1]{\subsubsection*{#1}
 \addcontentsline{toc}{subsubsection}{#1}}

 \textwidth 210mm
 \textheight 297mm
 \addtolength{\textwidth}{-3.6cm}
 \addtolength{\textheight}{-3.1cm}
 \footskip 8mm                          % comment this line for numbered pages
 \addtolength{\textheight}{-\footskip}
% \pagestyle{empty}                      % comment this line for numbered pages
% \pagestyle{fancy}                      % comment this line for numbered pages
 \topmargin -19.4mm
% \headsep 4mm
% \addtolength{\textheight}{-\headsep}
% \headheight 3mm
% \addtolength{\textheight}{-\headheight}
 \evensidemargin -4.4mm
 \oddsidemargin -10.4mm

\parindent=3mm

\renewcommand{\textfraction}{0.05}
\renewcommand{\bottomfraction}{0.95}
\sloppy

\usepackage{czech}
%\usepackage{graphicx}
 \RequirePackage[latin2]{inputenc}
 \usepackage[pdftex,bookmarksopen=true,backref,pdfauthor={Jan\ Hollan}]
 {hyperref}
\newcommand{\mylabel}[2]{\protect\label{#1}\protect\hypertarget{#1}{#2}}
\newcommand {\myref}[2]{\protect\hyperlink{#1}{#2}}
\newcommand{\wwws}[1]{\href{#1}{\nolinkurl{#1}}}

\begin{document}
\twocolumn[{%
{\noindent\huge \bfseries 
\centerline{Hodina a~\emph{rok} pro ,,\ensuremath{\mathbf{<}} 350``}
} \\[5mm]
{\fboxsep=4mm \fbox
{\parbox{0.953\textwidth}{ V~roce 2008 byly publikovány práce, které 
dokázaly, že 
\emph{koncentrace skleníkových plynů uměle přidávaných do atmosféry již 
dávno přesáhly úroveň, která znamená nebezpečný zásah do klimatického systému 
Země}. Předtím se soudilo, že nebezpečné úrovně dosáhneme až v~dalších 
desetiletích, nebo že se jí můžeme i~vyhnout, pokud emise 
skleníkových plynů dostatečně snížíme. Omezíme-li se na hlavní 
skleníkový plyn s~dlouhou životností v~ovzduší, oxid uhličitý, bezpečná 
koncentrace není nějaká budoucí 550 ppm nebo 450 ppm, 
ani ta dnešní 386 ppm. Bezpečná koncentrace určitě 
nepřesahuje hodnotu 350 ppm. Takovou, kterou jsme překročili již r. 1988... 

Nemá-li se klima měnit katastrofálně rychlým tempem a~do podoby daleko 
před čtvrtohorami, je nutné emise skleníkových plynů nejen přestat 
zvyšovat, a~pak postupně snížit k~nule. Je dokonce nezbytné začít vracet uhlík 
z~ovzduší zpět do země. Jakékoliv další tuny CO$_2$, které do ovzduší 
nyní uvolníme, znamenají velké břímě už i~pro naši generaci, natož pro 
generace další. Jejich emitování se stalo \emph{nemorálním}. 
Odčerpat je z~atmosféry bude pomalé, nákladné a~obtížné. Nicméně nutné.
Přibude-li jich příliš mnoho, nepodaří se je odstranit včas.

Proč jsme se to dozvěděli tak pozdě? Proč ,,rok pro
\ensuremath{\mathbf{<}} 350``? O~tom viz další text.}}}}

\bigskip
]

\thispagestyle{empty}


\mys{Úvod}

 Vlna symbolického večerního vypnutí světel na jednu hodinu, běžící po
Zemi večer ze soboty na neděli koncem března
(\wwws{http://earthhour.org}), získala letos jiný akcent, než měla
vloni.

 Tehdy totiž i~aktivní účastníci Hodiny Země žili \emph{všichni}
v~domnění, že je sice potřeba začít měnit zaběhlé způsoby rozmarného
života vyžadujícího čím dál více fosilních paliv, ale že ještě máme
chvíli času. Že stačí jen ,,přibrzdit``, že zemské ovzduší ještě něco
snese. Takže\dots{} světla můžeme po hodině zase všechna klidně zapnout.

 Během roku 2008 jsme se ale dozvěděli, že už před dvaceti lety
přesáhlo složení atmosféry, pokud jde o~lidmi produkované skleníkové plyny,
kritickou hladinu. Pokud by trvalo řadu desítek, natož stovek let,
znamenalo by zásadní, nebezpečný zásah do klimatického systému Země.

 Jak je možné, že se taková zvěst dostala na veřejnost až v~roce 2008? 

\mys{Chladící aerosoly}
 
 Hlavním důvodem je, že oteplující vliv přidaných skleníkových plynů byl
do značné míry vyrovnán ochlazujícím vlivem antropogenních aerosolů.
Zejména takových, které vznikají z~oxidů síry a~dusíku, nežádoucích
vedlejších produktů spalování. Vlivem zvýšeného množství aerosolů se na
zemský povrch dostává méně slunečního záření. Nebýt velkých průběžných
emisí těchto zdraví škodlivých látek s~nevelkou životností v~ovzduší,
oteplování by zejména od poloviny dvacátého století probíhalo výrazně
rychleji. Pokud ale tyto emise ,,SOXů a~NOXů`` klesnou, díky snahám
o~ozdravení ovzduší (jako se to už stalo v~případě síry v~EU), a~časem
i~díky poklesu užívání fosilních paliv vůbec, vliv přidaných
skleníkových plynů se projeví naplno. I~kdyby koncentrace skleníkových
plynů s~dlouhou životností zůstaly na dnešní úrovni -- koncentrace toho
hlavního, oxidu uhličitého, nicméně stále rychleji stoupají
-- narostla by teplota už během 21. století nad mez,
kterou EU vyhlásila za nejvyšší přípustnou, tedy o~2 stupně oproti době
před průmyslovou revolucí. A~rostla by dále. (Ramanathan a~Feng,
Schellnhuber, 2008).

 Vliv aerosolů na zpomalení oteplování je znám jen velmi nepřesně.
Pravděpodobně je větší, než se běžně soudilo; to podle toho, že dle
měření probíhá ohřívání oceánů pomaleji, než vychází z~modelů, které
k~dobře známému vlivu skleníkových plynů připočítávají hrubě odhadovaný
vliv aerosolů. Jestli hloubky oceánů opravdu neodebírají teplo ze
svých povrchových vrstev tak rychle, jak se doposud uvažovalo, pak se
oteplování může ,,s~vyčištěním`` ovzduší od oxidů síry a~dusíku dosti
zrychlit. Na brzké ,,\emph{nebezpečné antropogenní narušení klimatického
systému}`` jemuž jsme se spolu
s~prakticky všemi státy světa začátkem devadesátých let zavázali
\emph{Rámcovou úmluvou OSN o~změně klimatu} předejít (viz podrobněji
\wwws{http://amper.ped.muni.cz/gw/unfccc_cz}) máme tedy už bohužel
,,zaděláno``.

\mys{Zpětné vazby a~dlouhodobá citlivost klimatu}

 Jedno takové narušení už ostatně probíhá: letní rozpad souvislého
mořského ledu plovoucího na Severním ledovém oceánu. Nikdo na světě jej
tak brzy nečekal. Tmavá hladina místo bílého ledu se sněhem znamená
mnohem větší  pohlcování slunečního záření a~má tím silný oteplující
vliv, globální i~místní, projevující se na pevninách  i~více než
tisíc kilometrů od pobřeží. Tento jev,  spolu se zrychlováním úbytku
masy Grónského ledového příkrovu, odumíráním korálů a~tropických
deštných lesů, uvolňováním metanu z~rozmrzající Sibiře, Aljašky a~Kanady
atd. je silnou indicií, že již \emph{dnešní} stav ovzduší znamená vážné
dopady. Na mnoho ekosystémů, kultur, populací. A~také ohrožení vlivem
nástupu silných \emph{zesilujících} zpětných vazeb, které byly až dosud
přehlíženy.

 Rozhodující práce, která přesvědčivě dokázala, že nelze připustit další
dlouhodobý růst koncentrací zejména oxidu uhličitého nad dnešní úroveň,
ale že je naopak nutno jejich růst co nejdříve zastavit a~koncentrace uměle
snižovat, byla publikována až v~listopadu 2008 (Hansen et al 2008). Ta
již není zatížena nejistotami kolem dnešního vlivu aerosolů. Jejím
hlavním podkladem jsou údaje o~klimatu během uplynulých desítek miliónů
let. Ty ukazují, že dlouhodobá citlivost klimatu na změnu složení
ovzduší je dvojnásobná oproti citlivosti ,,krátkodobé``. U~té 
\emph{krátkodobé}
se totiž neuvažuje změna albeda (odrazivosti Země pro sluneční záření) 
vlivem úbytku sněhu a~ledu a~nástupu vegetace do oblastí dříve pustých
a~proto světlejších. Nebere se u~ní v~potaz ani uvolňování metanu i~CO$_2$
z~rozmrzajících půd a~mořského dna.  Modely, dle nichž se zdálo, že jsme
se na úroveň oněch nebezpečných koncentrací ještě nedostali, počítaly
právě jen s~takovouto krátkodobou citlivostí klimatu na koncentraci
CO$_2$, která neuvažuje žádné pomalu se rozbíhající zpětné vazby...

 Je pravda, že zatím neumíme dost přesně spočítat tempo oteplování během
tohoto století. Přesto ale spolehlivě víme, že kdyby trvaly koncentrace
současné, oteplí se oproti dnešku ještě alespoň o~další dva stupně.
Nepotřebujeme k~tomu modelovat vývoj klimatu, stačí, že známe souvislost
koncentrací oxidu uhličitého a~průměrné globální teploty v~minulých
dobách, před deseti tisíci až deseti milióny let. Jsou to doby, kdy byla
zaledněná Antarktida a~kolísalo zalednění v~Arktidě.

\mys{Nebezpečné oteplení a~nebezpečné koncentrace}

 Ke konci roku 2008 dosáhla časově zprůměrovaná koncentrace CO$_2$
v~ovzduší hodnoty 386 ppm (zaokrouhleně tedy 0,4 promile; na milión
molekul vzduchu připadá 386 molekul CO$_2$), tempo jejího nárůstu je
nyní už 2 ppm za rok. V~první půli osmnáctého století,  před začátkem
průmyslové revoluce, bylo oxidu uhličitého jen 0,3 promile, přesněji 280
ppm, o~sedm tisíc let dříve dokonce jen 260 ppm.

 Před rokem 2008 se běžně uvádělo, že nechat koncentraci CO$_2$
vystoupat až na 450 ppm a~takovou pak udržovat nebude ještě představovat
skutečné nebezpečí pro budoucnost přírody a~lidstva na Zemi. I~takový
cíl byl a~je dosud považován za ohromně náročný, stěží dosažitelný, ve
starších pracech se proto uváděla i~ještě volnější, snáze splnitelná
mez 550 ppm.

 V~roce 2009 ale už víme, že bezpečná koncentrace CO$_2$ není větší, ale
\emph{menší} než ta současná! Rozhodně nepřesahuje 350 ppm, tedy
úroveň, kterou naposledy měla v~roce 1988. Vrátit se přinejmenším pod
tuto hodnotu je nezbytné, pokud chceme zachovat naději na to, že se Země
zcela nepromění a~zůstane ve stavu podobném tomu, v~jakém byla během
celého vývoje civilizace (v~období zvaném holocén). Jen při návratu pod
tuto hladinu koncentrace je šance splnit onen téměř všeobecně uznávaný
nezbytný cíl, vyhnout se oteplení většímu než o~2,0~°C oproti době před
nástupem průmyslu (či oproti druhé polovině 19. století, z~níž už máme
dostatek měření; teploty o~sto let dříve byly podobné).  Z~toho bylo
začátkem 21. století už 0,7~°C vyčerpáno.  Nyní to tedy znamená zabránit
dalšímu oteplení většímu než o~1,3~°C. 

\mys{Emise se musí stát ,,negativní``}

 Ve skutečnosti by i~takové oteplení bylo příliš velké, bezpečnější
limit je jen 1,0~°C oproti začátku století.  Aby nebyl překročen, je
nutno nejen vrátit koncentraci CO$_2$ pod 350  ppm, ale také co nejvíce
zkrátit dobu, po kterou ji bude přesahovat.  To lze jen tak, že
zastavíme růst emisí velmi brzy a~zajistíme jejich  další, rychlý
a~trvalý pokles. Bude dokonce nutné, aby se antropogenní 
toky uhlíku do ovzduší staly už
začátkem druhé poloviny století \emph{negativní}.   Tedy aby byl uhlík 
z~atmosféry uměle ukládán do   země tempem vyšším, než do ní bude v~nějaké
míře uměle uvolňován. Množství zoxidovaného uhlíku z~fosilních paliv,
někdejších lesů a~půd,  které je potřeba z~ovzduší odčerpat, činí mnoho
set miliard tun...

 Lze vůbec takové situace ,,s~negativními emisemi`` dosáhnout? 
Vždyť už jen snížit emise k~nule, 
tj. zastavit degradaci půd, odlesňování a~především uvolňování
zoxidovaného uhlíku z~fosilních paliv do atmosféry bude velmi těžké!
Přesto takové opačné bilance, než máme dnes, dosáhnout lze. A~to i~když
na ono ukládání uhlíku neexistují, ba vlastně ani nejsou myslitelné
žádné ,,zázračné`` technologie, které by to dokázaly dělat podobně
rychle,  jako dnes do ovzduší uhlík přidáváme. Známou spolehlivou
metodou, i~když poměrně pomalou, je \emph{jen} ta, že se podstatná část
vypěstované biomasy,  která při svém růstu uhlík z~ovzduší odčerpala, 
užije složitějším způsobem, než je zatím běžné. Jedna možnost je 
pumpovat CO$_2$ z~jejích spalin do podzemních vrstev (to se označuje
jako CCS,  carbon capture and storage, záchyt a~ukládání uhlíku;  
v~malém měřítku se začíná zkoušet při spalování fosilních paliv).  Takovou
technologii ale nebude možné použít všude, natož pro většinu biomasy.
Významnější je proto druhý způsob, totiž biomasu energeticky využít jen
zčásti a~zbytek (až polovinu) její sušiny jen nechat ve vhodných
reaktorech zuhelnatět. Jemnozrnný uhel  (anglicky \emph{biochar}, viz
odkazy dole)  takto vyrobený lze ve značném množství vpravovat do půdy,
ev. jej předtím ještě smísit s~hnojivy, či dokonce na něj adsorbovat
část CO$_2$ ze spalin. Takové bude zřejmě druhé nejdůležitější poslání
zemědělství a~lesnictví v~tomto i~během dalších staletí. Tím hlavním
samozřejmě zůstane produkce potravin a~krmiv či paliv. Obě poslání si
bohužel budou  konkurovat, i~když uhel z~biomasy postupně přispěje 
k~vyšší úrodnosti půd. 

\mys{Na dnešních emisích velmi záleží}

 Jak moc lidí v~budoucnu Země uživí, to  záleží právě na tom, kolik
uhlíku ještě z~rezervoárů pozemních (lesů, půd) a~hlavně podzemních
(fosilní paliva, vápenec) do ovzduší uvolníme. Každé tuny je škoda, na
desítky, stovky, tisíce let přispěje k~oteplování a~bude potřeba
vynaložit mnoho úsilí na její odčerpání zpět do země. Už sama změna
klimatu kapacitu Země, pokud jde o~zemědělskou produkci, značně sníží. 
A~bude-li nutno změnu klimatu zvláště rychle brzdit, tím méně ze
zemědělské produkce zbude pro energetické a~potravinové využití.  

 Prohlédnutí, které nám rok 2008 přinesl, lze přirovnat k~vystřízlivění
poté, co se ukázalo, že nejen že nemáme hotovost na zaplacení útraty, ale
že jsme prohráli či propili všechen majetek a~zadlužili své potomky na
mnoho generací... U~dluhů se to naštěstí stát nemůže, věřitelé jich
většinu prostě ,,odepíší`` a~dlužníci dnes
v~civilizovaném světě legálně neupadnou do otroctví. Znečištění ovzduší
a~oceánů oxidem uhličitým ale žádným právním aktem zrušit nelze.

 Ještě před rokem mohla většina z~nás považovat spotřebu fosilních paliv
za oprávněnou nezbytnost, či v~případě zjevného plýtvání za rozmařilost,
kterou si lze ještě pár let dovolit. Dnes se na ni, poučeni, musíme chtě
nechtě dívat jako na hřích. Jistě se bez ní nemůžeme ze dne na den zcela
obejít, to by se naše společnost zhroutila. Ale v~mnohých případech
můžeme jejich spotřebu radikálně snížit opravdu rychle. Ve kterých, to
si brzy uvědomíme, pokud \emph{budeme mít stále na paměti, že spalování
fosilních paliv je zavrženíhodné}. Že už proměnilo holocén v~další
geologickou epochu, antropocén, a~začalo rozvracet dosud dobře fungující
služby, které lidstvu a~všem dalším společenstvím Země během holocénu
poskytovala. Že náš blahobyt, kterého jsme využitím fosilních paliv
dosáhli,  je zcela na úkor budoucích generací. Starší generace si možná
vzpomene  na heslo ,,nesvítíte zbytečně{?}``. Samozřejmě, že mnohdy
svítíme (cestujeme, topíme) zbytečně nebo zbytečně moc, a~téměř vždy 
i~špatným, neefektivním způsobem! Omluvou nám není, že ,,na to máme``, 
právě naopak. 

 Korálové útesy jsou příkladem donedávna dobře fungující  služby: dnes
čím dále rychleji odumírají nejen vinou vyšší teploty vody, ale také
zvýšené kyselosti povrchových vrstev oceánů. Ta je dána právě zvýšenou
koncentrací CO$_2$ v~ovzduší. Až když ji snížíme zpět pod hodnoty z~roku
1988 a~dřívější, mohou se snad začít opět obnovovat. Nejde přitom jen 
o~krásu a~biodiverzitu moří a~oceánů, ale i~o~obživu stovek miliónů lidí:
v~korálových útesech se rozmnožuje podstatná část rybích druhů, na 
nichž je závislý rybolov. 

\mys{Naléhavý cíl, nové paradigma}

 \emph{Vrátit se alespoň na 350 ppm je ten první, počáteční cíl}.
U~fenoménů, jako je ledová pokrývka arktického oceánu i~během léta, to pro
nápravu stačit nebude. Dost možná bude potřeba \emph{vrátit se pod 300 ppm,
tedy na úrovně ze začátku 20. století}. Nebo i~pod úrovně ještě starší,
předprůmyslové -- aby se zastavily samovolné další změny, které se za
vyšších teplot rozběhnou. To všechno dnes nevíme. Víme ale, že tu možnost
musíme dalším generacím zachovat otevřenou. Na nás je jen ten první krok:
zpět na 350, co nejdříve!

 Je jasné, že smířit se s~takovou skutečností, ba začít se podle ní
chovat, je naprostá změna paradigmatu. Větší, než přinesl Albert
Einstein svými dvěma teoriemi relativity, speciální a~obecnou. Pro
většinu lidí šlo tehdy o~to, zda tomu věřit či ne. Jen malá část vědecké
obce byla schopna si Einsteinovy práce prostudovat a~posoudit, jsou-li
správné, ještě menší část to udělala. Mnoho fyziků toho formálně
schopných to nezvládlo a~teorii relativity ze zásady odmítali:
příčila se jejich pojetí světa. V~Brně se tím ,,proslavil`` prof.
Hostinský -- nebýt toho, jeho jméno by dnes bylo takřka neznámé...

 Plně pochopit přelomovou práci kolektivu Hansen a~spol. může být ještě
obtížnější, např. proto, že se týká řady oborů. Opět platí, že vědci,
kteří jsou toho schopni, by tak měli učinit. A~pak své zjištění tlumočit
veřejnosti. U~teorie relativity šlo jen o~společenskou konverzaci.
V~případě změny klimatu jde ale o~život. Jde nyní také o~poslední léta,
ne-li měsíce, kdy ještě máme naději Zemi, tak jak nám byla svěřena,
zachránit a~umožnit v~tom pokračovat dalším generacím. Pokud to
nezvládneme, nikdo další už to nikdy (během nejbližších tisíciletí)
nebude moci napravit.

Rok 2009 je pro budoucí vývoj klíčový. V~prosinci se v~Kodani na konferenci 
Rámcové úmluvy ,,COP 15`` mají stanovit pravidla pro dobu po roce 2012. 
Je ještě šance, že k~cíli ,,\ensuremath{\mathbf{<}} 350`` povedou. 
Účinným nástrojem k~dosažení takového cíle jsou asi jen velké a~trvale rostoucí poplatky 
za všechen do ovzduší emitovaný uhlík (viz Odkazy). 
Pokud se letos nepodaří takový cíl a nástroj dohodnout, těžko to půjde dohnat.


\medskip
{~\hfill
 Jan Hollan, jaro 2009}


\mys{Odkazy:}
\parindent=0pt
 Ramanathan, V., Feng, Y (2008): On avoiding dangerous anthropogenic
interference with the climate system: Formidable challenges ahead. 
\emph{Proc.
Nat. Acad. Sci. USA} \textbf{105}:14245-14250; published online before print
September 17, 2008, doi:10.1073/pnas.0803838105. (O~prvním autorovi 
viz \wwws{http://en.wikipedia.org/wiki/Veerabhadran_Ramanathan}.)
\parskip=0.5\baselineskip
\raggedright

 Schellnhuber, H.J. (2008): Global warming: Stop worrying, start
panicking? \emph{Proc. Nat. Acad. Sci. USA} \textbf{105}:14239-14240; published online
before print September 18, 2008, doi:10.1073/pnas.0807331105.
(O~autorovi viz 
\wwws{http://de.wikipedia.org/wiki/Hans_Joachim_Schellnhuber}.)

 Hansen, J., Sato, M., Kharecha, P., Beerling, D., Berner, R., et al
(2008): Target atmospheric CO$_2$: Where should humanity aim? 
\emph{Open Atmos. Sci. J.}, \textbf{2}, 217-231, 
doi:10.2174/1874282300802010217. 
Abstrakt a~plný text i~na
 \wwws{http://pubs.giss.nasa.gov/abstracts/2008/Hansen_etal.html}. 
 (O~prvním autorovi viz \wwws{http://en.wikipedia.org/wiki/James_Hansen}.)

 Překlady starších Hansenových textů, tisková zpráva University Yale
k~výše uvedené publikaci a~odkaz na jeho stránky s~dalšími pracemi viz
\wwws{http://amper.ped.muni.cz/gw/hansen}

 Osvětě o~dnešním stavu poznání se věnuje hnutí \wwws{http://350.org}

\textbf{Uhel z~biomasy:}

 Biochar - Wikipedia, the free encyclopedia,
\wwws{http://en.wikipedia.org/wiki/Biochar}

 \wwws{http://www.biochar-international.org}

\emph{The Promise of Biochar}, film pro konferenci COP 14 v~Poznani,
atd., \wwws{http://www.venearth.com/}

\textbf{Ekonomické nástroje} -- viz odkazy z~textu
 \emph{Nové práce o~uhlíkových poplatcích},
 \wwws{http://www.ekolist.cz/nazor.shtml?x=2158405}
 
\textbf{Překlady moderních dokumentů o~změně klimatu do češtiny:}
\wwws{http://amper.ped.muni.cz/gw}
 
\end{document}

160  161Ą 162˘ 163Ł 164¤ 165Ľ 166Ś 167§ 168¨ 169Š 170Ş 171Ť 172Ź 173­ 174Ž 175Ż
176° 177ą 178˛ 179ł 180´ 181ľ 182ś 183ˇ 184¸ 185š 186ş 187ť 188ź 189˝ 190ž 191ż
192Ŕ 193Á 194Â 195Ă 196Ä 197Ĺ 198Ć 199Ç 200Č 201É 202Ę 203Ë 204Ě 205Í 206Î 207Ď
208Đ 209Ń 210Ň 211Ó 212Ô 213Ő 214Ö 215× 216Ř 217Ů 218Ú 219Ű 220Ü 221Ý 222Ţ 223ß
224ŕ 225á 226â 227ă 228ä 229ĺ 230ć 231ç 232č 233é 234ę 235ë 236ě 237í 238î 239ď
240đ 241ń 242ň 243ó 244ô 245ő 246ö 247÷ 248ř 249ů 250ú 251ű 252ü 253ý 254ţ 255˙
