Дай це мені!
Уже дійсно не йдеться про білих ведмедів.
Саме в цю хвилину доля нашої цивілізації висить на волосинці.
У способі, яким ми дотепер розраховували майбутні наслідки зміни клімату,
не вистачало однієї дійсно важливої частини.
Ми зараз знаходимось дуже близько до поворотного пункту світової кліматичної системи.
Це пункт, з якого вже не можна вернутися назад,
після нього усі катастрофічні зміни стануть неминучими.
Подумайте про це:
Протягом останніх трьох мільйонів років
клімат нашої планети завжди знаходився в одній з двох стабільних позицій.
Незначні коливання в діяльності Сонця штовхали нас від однієї до другої.
Коли ми знаходимось у цьому холоднішому пункті, на планеті панує льодовиковий період.
Однако, коли ми у цьому теплішому пункті, клімат Землі дуже подібний сучасному,
і є таким, яким був від самого початку формування цивілізації.
Проблема полягає в тому, що використовування викопних палив
штовхає нас все далі й далі від нашої маленької стабільної ямки
нагору, по узбіччях цього пагорбу.
Поворотний пункт – це місце, де ми досягнемо вершини пагорбу.
Уже не буде потрібно більше штовхати
до того, щоб планета рухалася назустріч значно теплішим місцям.
Вона потім буде котитися далі сама по собі.
Цей поворотний пункт існує через систему позитивних зворотних зв'язків у механізмі кліматичної системи,
котрі можуть збільшити наслідки потепління, спричиненого людьми,та привести до значно гострої зміни.
Один зі зворотних зв'язків – ефект Альбедо планети.
Білі поверхні відбивають більше сонячного сяйва, ніж темні поверхні.
І одночасно з тим, як потепління, спричинене парниковими газами, розтоплює льод і сніг,
залишає за собою тьомний океан або землю.
Ці поверхні зараз поглинають більше сонячного сяйва, ніж раніше – і цим більше сприяють потеплінню,
котре розтоплює більше льоду і снігу, і це повторюється без кінця.
Вплив водяної пари на тепмературу значно більший, ніж вплив вуглекислого газу.
Незвачаючи на те, що прямим шляхом багато пари в атмосферу не випускаємо,
одночасно з тим, як планета нагрівається, зростає також швидкість випаровування.
Зі зростаючою вологістю набухає і перина парникових газів,
яка послідовно піднімає температуру, в результаті чого зростає швидківсть випаровування. І так далі.
Звичайно плиблизно половину вуглекислого газу, який люди випускають в атмосферу,
зворотно поглинають ліси, планктон і вода в океанах.
Однако поверхня океану стає все більш кислою,
тому що в ньому збільшується вміст розпущеного вуглекислого газу.
У цей самий час піднімається також температура води на поверхні,
і цим утворюється шар теплої, кислої води, котра розливається по поверхні океану,
і убиває планктон, який поглинає вуглекислий газ із атмосфери.
І крім цього, тепла вода збереже менше вуглекислого газу, ніж холодна,
отже, коли вона нагрівається, починає випускати частину вуглекислого газу, котрий до цього поглинула.
Так само, як екосистеми морів, і сухопутні екосистеми за звичайних умов поглинають вуглець.
Вбирають вуглець з атмосфери і використовують його для свого росту.
Але одночасно з тим, як ці екосистеми нагріваються, втрачають баланс.
Рослини накопичують все менше і менше вуглецю,
тим часом. як ґрунтові мікроорганізми більш активно відпускають вуглекислий газ.
Таким чином екосистема в цілому перестає поглинати вуглець, і стає джерелом вуглецю.
Як температура піднімається і дощі слабшають, ліси висихають і нема нічого для гасіння пожеж,
увесь вуглець, який зберігають ліси, вилітає у вигляді диму в небо.
Приєднується до парникових газів в атмосфері та цим сприяє потеплінню,
котре далі й далі зменшує сховища вуглецю на землі.
В Сибіру знаходиться область замерзлих торфовищ, площею як Франція та Німеччина разом.
Ця територія так званого пермафросту повільно тане
й одночасно випускається величезна кількість метану.
Метан – парниковий газ, який протягом десятиріччя з атмосфері зникне,
але ще перед цим спричинить потепління набагато більше, ніж ця сама вага вуглекислого газу.
Чим більше метану випускається, тим більш стрімко йде потепління,
тим більша кількість пермафросту тане, і тим більше випускається метану.
Північна тундра – не єдине місце, де зберігаються великі запаси замерзлого метану.
Під дном моря може ховатися аж до 10 трильйонів тонн метану,
котрий зберігається у вигляді замерзлих кристалів.
Якшо температура океана занадто підніметься - і ніхто не знає, до якої межі, -
то ми зможемо відкрити цим запасам двері в атмосферу.
В останній раз, коли він звільнився, температура піднеслась на 5-9 градусів.
Отже, це зразки деяких наслідків механізмів,
пояснюючих, чому наша глобальна кліматична система має свій поворотний пункт.
Кожний зворотний зв'язок у системі має свій поворотний пункт,
і саме зв'язків у рамках цієї комплексної, взаємно підкриплаючої системи,
бракувало в наших прогностичних моделях передбаченого розвитку клімату.
До цього часу ми підняли світову температуру приблизно на 0,8°C,
але в результаті того, що температура піднімається через 40-50 років після випуску емісій,
тоді ці гази, котрі ми вже випистили в атмосферу,
призведуть до підняття температури ще на 0,6°C протягом наступних десятиріч.
Це може підштовхнути нас до самої вершини гори,
або навіть ще далі.
Якщо ми насправді переступимо цей критичний поріг, то світова температура може стрімко піднятися аж на 6°C.
Якщо це станеться, то ми станемо свідками масового вимірання,
котре торкнеться більшості рослин і тварин, які живуть разом з нами на нашій планеті.
І навпаки, будемо зустрічати набагато більше щурів, мух, тарганів і комарів
у зв'язку з поступовим розпадом екосистем.
Що стосується впливу на людей, то спочатку значно знизиться доступність питної води,
тому що зміниться рівень опадів, деякі ріки льодовикового живлення висохнуть
та піднімаючийся рівень моря призведе до засолення внутрішніх запасів води.
Неврожай, палаючі ліси, пустелі, що збільшуються, та постійно затоплені узбережжя
призведуть до того, що мільярди людей упакують свої речі
та почнуть шукати більш підхоже місце для життя.
Але де?
Людство може пережити.
Але що буде являти собою слово «людство» у світі, у якому країни, котрі залишаться придатними для життя,
наприклад Великобританія, витратять більшість запасів на захищення своїх кордонів від голодающих,
які далі не можуть проживати у своїх країнах в результаті нашого діяння?
Наша земля переповнена різною зброєю.
Кожна сьома людина на землі може мати у власності рушницю.
З думкою, що світ втрачає здатність нагодувати зростаючі маси людей,
ледве зможемо спокійно померти.
Зараз одна хороша інформація:
Ми цього можемо уникнути - поки що.
Зараз не варто панікувати або впадати у відчай.
Цей час призначений для діяння, поки ще ми можемо.
Треба усвідомити, що питання полягає в тому,
чи уряди та фірми спроможні активно та достатньо швидко
відповісти на цю загрозу.
Уже намагаються це зробити більше ніж 20 років, і поки що - жодний результат.
Це тому, що вони віддані загальній меті,котра віддає перевагу
короткостроковим прибуткам і безкінечному економічному росту перед збереженням життя на Землі.
Не є великою таємницею, що необхідно зробити.
Нам треба знизити емісії так, як радить наука.
Просто треба менше споживати.
Однако в суспільстві, заснованому на споживанні матеріальних ресурсів й енергії,
яке постійно зростає, це не підлягає дискусії.
Ніхто не знає всі відповіді,
але ми знаємо, що ми можемо жити по-іншому.
Зважаючи на те, що наш сучасний стиль життя нас майже безсумнівно погубить,
нам краще шукати інші можливості.
Зараз нам ясно, що для того, щоб зупинити зміну клімату,
не вистачить здійснити великі зміни у способі життя.
Нам одночасно треба активно протистояти могутнім силам, які не зупиняться
ні перед чим, щоб запобігти змінам, котрі дуже важливі для нас.
Нам потрібно бути чимось більшим, ніж тільки споживачами.
Живемо в незвичайний час.
Запобігти величезному потеплінню, котре не можна зупинити, є найважливішою метою історії людства.
А черга за нами.
Якщо ми цього не зробимо, все, чого ми у нашому житті хотіли досягти,
буде знищено або станеться несуттєвим.
Ті, котрі тут жили перед нами, не знали про цю проблему нічого,
та ті, котрі прийдуть після нас, будуть у цьому безпорадними.
Але ми ще маємо час!
Однако треба поспішати...