Přiletěla jasná kometa
Petr Sobotka

Komety jsou pro astronomy i obyčejné lidi pěknou podívanou, která zkrášluje noční oblohu. Pro astronomy jsou navíc příležitostí, jak studovat historii sluneční soustavy, neboť komety jsou v jistém slova smyslu posly minulosti. Kometa Ikeya-Zhang, která se právě nyní na of bloze nachází, je zatím u nás na severní polokouli nejjasnější kometou nového tisíciletí a v místech, kde není světelné znečištění, ji mohou sledovat i obyčejní lidé bez použití dalekohledu.

Pár slov o kometách
Nejlepší je nechat hovořit o kometách astronomy, kteří se jejich sledováním intenzivně zabývají. Jedním z nejlepších českých pozorovatelů komet je Kamil Hornoch z Lelekovic u Brna, který odpověděl na několik základních otázek o kometách.

Co jsou komety, z čeho se skládají? 
„Komety jsou tělesa složená ze zmrzlých plynů a prachových částic různých rozměrů. Jsou tedy složeny z hmoty, ze které vznikala sluneční soustava, a předpokládá se, že tato hmota v kometách neprodělala od jejich vzniku výraznějších změn. Kometární těleso jako takové tvoří vlastní jádro, které má rozměr typicky několik kilometrů a většinou značně nepravidelný tvar. Menší jádra dosahují rozměrů několika set metrů, zatímco ta největší i několik desítek kilometrů v průměru. Jádro samotné má jen málo společného s tím, jak komety znají lidé ať už z fotografií nebo z vlastní zkušenosti - v nedávné době mohla i široká veřejnost na vlastní oči vidět dvě velmi jasné komety - Hyakutake a Hale-Bopp, které zdobily noční oblohu v letech 1996 a 1997“, říká Hornoch.
Komety Hyakutake a Hale-Bopp vzbudily skutečně velkou pozornost veřejnosti v naší republice. Návštěvnost hvězdáren se prudce zvýšila a z pozdějších statistik vyplynulo, že u nás dokonce byla na počet obyvatel nejvyšší na světě. Ale vraťme se zpět ke kometám.
„Kometa získává svůj typický vzhled až tehdy, kdy se přiblíží na své dráze Slunci, na jádro dopadá větší množství sluneční energie, která jádro ohřívá čímž se z něj začnou uvolňovat těkavé látky. Ty potom vytvoří tzv. komu (hlavu komety), která má vzhled mlhavého obláčku, většinou s výrazným zjasněním uprostřed. Komy dosahují rozměrů v řádech desítek tisíc kilometrů až milionů kilometrů. Samotná velikost komy na obloze závisí na aktivitě kometárního jádra a na vzdálenosti od Slunce i Země“, uvádí Hornoch.
Komu a jádro tedy nelze zaměňovat. Zatímco komu můžeme díky její velké jasnosti pěkně pozorovat, jádro většinou nebývá vůbec vidět ani při pohledu velkým dalekohledem, neboť je velmi malé a velmi temné - jeho povrch je temnější než černé uhlí. To je důležitý fakt, který astronomové nevěděli ještě v roce 1986, kdy se po sedmdesáti letech vrátila slavná Halleyova kometa. Vyslali k ní několik vesmírných sond. Mezi nimi i Giotto, která prolétla ve vzdálenosti pouhých 600 km od jádra komety. Sonda měla pořídit detailní snímky jádra. Navádění na jádro bylo prováděno počítačem a dopředu byla sonda naprogramována tak, aby automaticky fotografovala nejjasnější místo. Jak již asi tušíte nejjasnějším místem nebylo jádro, ale místo úniku látky z nejaktivnější oblasti na kometě. Astronomové tak získali mnoho snímků této aktivní oblasti, ale samotné jádro se na fotografiích vyskytovalo jen zřídka.

Jak vzniká ohon?
„Nejtypičtějším útvarem komety je bezesporu ohon, ten dělá kometu kometou. Ohony často dosahují délky až několika set milionů kilometrů a jsou tedy největšími útvary ve sluneční soustavě. Jsou tvořeny unikajícími částicemi z jádra komety, které jsou strhávány tlakem slunečního záření za kometu - tyto ohony nazýváme prachové, často jsou zakřivené a obvykle mají vzhled širokého vějíře. Prachové částice jsou z jádra strhávány unikajícím plynem rychlostmi několik set metrů za sekundu. Tento plyn potom tvoří tzv. plynný ohon  (přesněji řečeno ohon plazmový, protože plyn je v něm ionizován). Plazmové ohony jsou jen velmi málo zakřivené, většinou téměř úplně přímé a úzké. Některé komety vytvoří jen jeden typ ohonu (krásný a velmi dlouhý plazmový ohon, táhnoucí se přes půl oblohy, nám ukázala již zmiňovaná kometa Hyakutake), některé nám předvedou ohony oba - velmi jasný plazmový i prachový chvost jsme mohli pozorovat například u komety Hale-Bopp. I ze vzhledu ohonu a jeho složení můžeme usuzovat na fyzikální vlastnosti jádra - na zastoupení plynů a prachových částic“, uvádí dále Hornoch.

Kolik je komet a odkud přilétají?
Komet je velmi velké množství. Existuje jejich zásobárna ležící na samé hranici sluneční soustavy daleko za drahou nejvzdálenější planety Pluto - tzv. Oortův oblak. Oortův oblak obklopuje celou sluneční soustavu, můžeme si ho představit jako dutou kouli, jejíž povrch tvoří podle současných odhadů asi sedm bilionů komet a vnitřkem koule je pak celá sluneční soustava. Tento oblak se začal tvořit na počátku vzniku sluneční soustavy. Slunce zvyšovalo svou aktivitu a částice, které z něho vylétaly vymetly ze sluneční soustavy většinu malých těles. Tato tělesa utvořila popisovaný Oortův oblak. Proto jsou komety oněmi posly z minulosti, protože v kometárních jádrech přetrvala původní látka z období formování sluneční soustavy.
„Gravitačními poruchami od blízkých hvězd a galaktických molekulárních mračen jsou potom některá jádra nasměrována do vnitřních oblastí sluneční soustavy. Gravitačním působením Slunce a velkých planet (především Jupitera a Saturna) se jejich dráha ve sluneční soustavě může opět výrazně změnit - jsou známy případy, kdy se kometa dostala na dráhu, po které opustí naši sluneční soustavu a bude putovat mezihvězdným prostorem, a naopak je známo mnoho případů, kdy byla kometární dráha změněna natolik, že se kometa trvale pohybuje ve vnitřních oblastech sluneční soustavy po eliptické dráze. Kometám, které se vracejí do blízkosti Slunce (a tedy i Země), říkáme periodické. Takových známe několik stovek. Ty, jejichž doba oběhu kolem Slunce je kratší než 200 let, potom nazýváme krátkoperiodickými. Těch již astronomové pozorovali více než 150 a jejich nejznámější představitelkou je právě kometa Halleyova. Známe několik set kometárních drah určených při více jak 900 pozorovaných návratů komet do blízkosti Slunce“, dodává Hornoch.

Jak lze na obloze objevit kometu?
„Způsob objevování komet zaznamenal v historii lidstva značné změny. V dobách skutečně historických (před naším letopočtem) šlo o náhodné spatření komety zřejmě mnoha lidmi zhruba ve stejný čas. Někteří z nich potom svá pozorování zaznamenali ve svých kronikách, a proto o těchto historických návratech komet dnes víme. Pozornosti neunikly jen ty nejnápadnější, dobře viditelné pouhým okem. 
S vynálezem dalekohledu začalo docházet k objevům i slabších komet a jejich počet začal významně růst (17. a 18. století). V tomto období se již na hledání začali specializovat tzv. ”lovci komet”, jejichž nejúspěšnějším obdobím se stalo 19. století. S nástupem fotografie došlo k dalšímu podstatnému nárůstu počtu objevených komet, zejména ve druhé polovině 20. století, kdy probíhaly velké fotografické prohlídky hvězdné oblohy (většinou za účelem získání dokonalých fotografických atlasů hvězdné oblohy nebo prohlídek zaměřených na objevování nových planetek a komet). Ještě v období let 1950-1970 bylo značné množství komet objevováno vizuálně, většinou za použití binokulárních dalekohledů stále větších rozměrů. 
Skutečný průlom ovšem znamenalo poslední desetiletí 20. století, kdy se postavilo několik specializovaných dalekohledů o průměru optiky typicky 1 metr a světlo jimi získané se začalo zaznamenávat na matice CCD čipů. Menší ”bratry” těchto CCD čipů známe z dnešních digitálních fotoaparátů. Mohutnému nárůstu napomohl i rozvoj výpočetní techniky. Tyto projekty zaměřené na vyhledávání neznámých planetek a měření přesných pozic těles již známých (nejúspěšnější z nich je v současné době americký projekt LINEAR) rovněž objevují drtivou většinu dosud neznámých komet. V současnosti je tedy vizuální objev komety amatérským astronomem již poměrně vzácnou událostí (typicky 1-2 za rok). Větší šanci na takový objev mají pozorovatelé na jižní polokouli, což je dáno menší hustotou osídlení i menším počtem profesionálních pracovišť a moderně vybavených velkých teleskopů. Jak je vidět na příkladu komety Ikeya-Zhang, i v dnešní době, kdy je obloha sledována tak detailně jako nikdy před tím, může pilný astronom amatér s notnou dávkou štěstí slavit úspěch v podobě objevu komety podobně jako japonský astronom Ikeya a jeho čínský kolega Zhang“, říká Hornoch.

Kometa Ikeya-Zhang
Tato kometa byla poprvé spatřena večer 1. února 2002 v souhvězdí Velryby. O její objev se nezávisle zasloužili amatérští astronomové Kaoru Ikeya z Japonska a Daqing Zhang z Číny. K objevu jim při tom stačili relativně malé dalekohledy o průměru jen 25 cm, které jsou ve finančních možnostech i našich amatérů.
Brzy po objevu bylo zřejmé, že kometa bude velmi jasná a že se tedy máme na co těšit. Nejnovější pozorování to potvrzují, kometa je vidět pouhým okem.
Informace o kometě Ikeya-Zhang poskytl Martin Lehký z Hradce Králové, který také patří k našim nejlepším pozorovatelům komet.

Kde se nachází a jak je jasná?
„V současné době  kometa prochází souhvězdím Ryb a nalézt jí můžeme těsně  po setmění  nízko nad západním obzorem. Pro snazší vyhledání je vhodné použít malý triedr. Nicméně díky své jasnosti je kometa viditelná i pouhým okem. Vzhledem připomíná rozmazanou hvězdičku. Avšak pokud se dostaneme na odlehlé místo, které není rušené městským parazitním světlem, spatříme také krátký chvost“, říká Lehký.

Jak bude pozorovatelná v příštích měsících?
„Druhá polovina března se dá jednoznačně  označit za nejpříznivější období pro pozorování. Kometa totiž dosáhne své maximální jasnosti. Nachází se v souhvězdí Ryb, ale do konce měsíce se  přesune do Andromedy. Během dubna pak pokračuje přes Ještěrku a Kefea do Draka. To znamená, že po celou dobu bude téměř ve stejné výšce nad obzorem a pomalu se přemístí ze západu na severozápad až sever. Přelom dubna a května zastihne kometu v největším přiblížení k Zemi, bude nás dělit asi 60 milionů kilometrů. Nic nebezpečného, spíše naopak. Díky malé vzdálenosti se jasnost komety udrží na slušné úrovni a ještě počátkem května ji budeme moci pozorovat pouhým okem. Poté však začne rychle slábnout“, uvádí Lehký.

Už přiletěla někdy v minulosti?
„Ano. Je  téměř jisté, že kometa Ikeya-Zhang je identická s kometou, kterou objevil 3. února 1661 polský astronom Johannes Hevelius. Oběžná doba této vlasatice tedy činí zhruba 341 let a jedná se o periodickou kometu s nejdelší  známou dobou oběhu. Složitými výpočty, které berou v úvahu i gravitační vlivy velkých planet, se dospělo k dalším možným identifikacím. Zdá se, že kometa byla pozorována také v letech 1273 a 877. Pokud se tato domněnka prokáže, máme tu druhou pravidelně nejsledovanější kometu v historii lidstva. Jen připomínám, že prvou je kometa Halleyova, která má oběžnou dobu 76 let a nejstarší záznamy o jejím pozorování pocházejí z roku 239 před naším letopočtem“, říká Lehký.

Závěrem tedy tip na zajímavý zážitek. Bude-li večer pěkné počasí, pokuste se spatřit kometu na vlastní oči. Nejsnáze se vám to podaří pod vedením astronomů ne některé hvězdárně. V oblastech s nízkým světelným znečištěním máte naději vidět kometu i pouhým okem. Podrobné informace o kometě podá a pozorování sbírá Společnost pro MeziPlanetární Hmotu působící v České astronomické společnosti (www.astro.cz).